‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫"שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חלומות אינסוף‬
‫שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חולמת עד אינסוף‬
‫אתם יודעים את זה‬
‫שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חלומות אינסוף‬
‫שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חולמת עד אינסוף"‬
‫- סודות לנצח -‬
‫קדימה, שתים עשרה!‬
‫את מושלמת, אוהבים אותך!‬
‫אני אעשה הום ראן מושלם!‬
‫הכול בסדר? את נראית קצת מנותקת.‬
‫אני רק...‬
‫אני לא מאמינה שמעדתי במדרגות‬ ‫מול כל ועדת ספר המחזור.‬
‫זה היה כל כך מביך.‬
‫מקווה שהם לא מעריכים אותי פחות.‬ ‫-למי אכפת?‬
‫זה בסדר,‬
‫עשיתי את זה בכוונה.‬
‫חבטה מצוינת, שתים עשרה!‬
‫אני אוהב שהיא מחטיאה בכוונה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫כולם בוועדה ממש מגניבים.‬
‫כן? הם יודעים לעשות את זה?‬
‫אני אתפוס אותו!‬
‫כן!‬
‫הום ראן! בפרצוף שלך!‬
‫שנלך לראות מה נשבר?‬
‫כן, בואו נבדוק את הנזק!‬
‫טוב.‬
‫וואו.‬
‫- מכולת -‬
‫מעולם לא ראיתי את זה.‬
‫בואו נבדוק.‬
‫נראה קצת מפחיד בפנים.‬
‫בואי, אסתר, הרווחנו כמה חטיפים.‬
‫כמו שאומרים,‬ ‫אחרי משחקים מעייפים, בא האוכל.‬
‫אומרים את זה?‬
‫מעניין אם יש להם חטיף מקלות תירס.‬
‫אוי, המקום ריק.‬
‫רגע, תראו!‬
‫טוד, מה הפרצוף שלך עושה על קופסת הסלק?‬
‫לא יודע, אני חושב מחוץ לקופסה.‬
‫משחק מילים גרוע!‬
‫תראו, אני על חבילת פסטה.‬
‫ואני על...‬
‫דגנים עם סיבים?‬
‫טוד, תראה, אתה על צ'יפס חסילונים!‬
‫אני חייבת לאכול את זה.‬
‫מה זה, בית הספר היסודי שלי?‬ ‫-מה?‬
‫מה אנחנו עושים כאן?‬
‫סליחה, אני מצטערת.‬
‫רגע, איזה יום זה?‬
‫אוי, לא.‬
‫מה!‬ ‫-טוד, זה אתה?‬
‫איזה חמוד אתה!‬
‫למה זה קורה?‬
‫מה אתה לובש?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫ארון הכניס אותי לגלאם רוק.‬
‫היי, טוד!‬
‫תראה, אנחנו תואמים.‬
‫מדליק.‬
‫זה היה מביך!‬
‫טוד, זה באמת קרה?‬
‫כן, לגמרי.‬
‫זה טוב מדי.‬
‫מוזר.‬
‫רגע, בכל החטיפים יש זיכרונות?‬
‫בואו נגלה. הגיע הזמן לפתוח קופסת אסתר.‬
‫מה?‬
‫מתי זה היה?‬
‫זה סתם מחזה בית-ספרי משעמם.‬ ‫אנחנו לא חייבים לצפות בו.‬
‫אני, מלך הארנבים, מצהיר בזאת...‬
‫לא שוב.‬
‫אני...‬
‫זה אדיר!‬ ‫-הייתי חולה...‬
‫בהרעלת מזון.‬
‫אסתר, את לועסת את האוכל?‬
‫יש כאן חתיכות גדולות של ברוקולי.‬
‫אני לועסת.‬
‫זה היה מדהים.‬ ‫-מה בזה היה מדהים בעינייך?‬
‫את צוחקת? אנחנו רואים זיכרונות זה של זה.‬
‫חבר'ה?‬
‫אולי נפתח צנצנת שלך, רג'י?‬
‫לך על זה, אין לי סודות.‬
‫אני כלב!‬
‫אהבתי.‬
‫מוזר.‬
‫תביא עוד אחד!‬
‫מה קורה כאן?‬
‫לא יודעת, סתם נוברת בגלד.‬
‫איכס, רג'י...‬
‫כאילו שאתם לא עושים את זה.‬ ‫-אני... לא.‬
‫לא?‬
‫אולי לא כדאי שתצפו בקטע הבא.‬
‫איכסוש.‬
‫מה את עושה עכשיו?‬
‫מה זה?‬
‫מה זה, רג'י?‬ ‫-ברוך הבא למועדון, טיילר.‬
‫- טיילר -‬
‫לא!‬
‫בחייך, זה מדעי!‬
‫חשבתי שאת אוהבת דברים כאלה.‬
‫תנו לי להירגע.‬
‫אני צריכה רגע.‬
‫את יותר מגעילה משחשבתי.‬
‫זה די מרשים, האמת.‬
‫לפחות אני לא לובשת‬ ‫אותם מכנסיים כמו המורה.‬
‫בום.‬ ‫-היי!‬
‫אתן מוזמנותם למסיבת יום ההולדת שלי.‬
‫כל הכיתה תבוא.‬
‫וואו, תודה רבה, רג'ינה.‬
‫אימא שלי קנתה 30 נקניקיות, יהיה אדיר.‬
‫נתראה שם.‬ ‫-כן, לגמרי.‬
‫היא ציירה את זה?‬ ‫-מוזרה.‬
‫- מזל טוב, רג'י! -‬
‫אוי, לא.‬
‫רג'י? מה את אומרת, מתוקה,‬
‫רוצה להמשיך לחכות‬ ‫או שנתחיל לאכול את העוגה?‬
‫רק עוד כמה דקות, אימא.‬
‫אולי כולם... הלכו לאיבוד.‬
‫איך יוצאים מכאן? תן לי את זה.‬
‫נו, תיסגרי!‬
‫הם הגיעו!‬
‫די, מספיק!‬
‫תעשו שזה ייגמר!‬
‫מה קורה כאן?‬
‫שלום! יום הולדת שמח, ילדונת.‬
‫לא!‬
‫אופס, איחרתי או הקדמתי?‬
‫ג'ודי, אמרת שיהיו כאן הרבה ילדים.‬
‫אף מילה, שקט.‬
‫זה חבל, ילדונת, אבל את יודעת מה?‬
‫המפסידנים עושים הכי הרבה כסף‬ ‫כשהם מתבגרים.‬
‫זה מעודד שאפתנות.‬ ‫-קאתי!‬
‫רג'י, אני כל כך מצטערת שזה קרה.‬
‫כן, זה היה אכזרי.‬
‫בואו נשרוף את המקום הזה עד אפר.‬
‫פלאפס, תן לי אש!‬
‫מושלם.‬
‫כן!‬
‫הנה לכם, זיכרונות מצלקים‬ ‫מהשנים שעיצבו את חיינו!‬
‫מה? איך?‬
‫מה זה המקום הזה?‬
‫טוב, אם אי אפשר להרוס אותו,‬
‫אפשר לפחות להבטיח‬ ‫שלא נחזור לכאן לעולם.‬
‫מבטיחה.‬
‫מבטיח.‬ ‫-מבטיחה.‬
‫היי, אסתר.‬
‫לא ראית שום דבר, תמי!‬
‫שום דבר.‬
‫הם הגיעו!‬
‫שלום!‬
‫מה אתה עושה כאן?‬ ‫-מה את עושה כאן?‬
‫היי, מה קורה כאן?‬
‫רק הסתובבתי כאן‬ ‫כדי לוודא שההסכם שלנו נשמר‬
‫ושלהבטחות יש באמת משמעות,‬
‫אבל נראה שזה לא תקף לטוד.‬
‫נו, באמת. גם את לא כזו מושלמת.‬
‫העתקת במבחן במתמטיקה.‬ ‫-מה? איך אתה יודע?‬
‫אני... מתוך אינטואיציה.‬
‫טוב, לפחות לא הרסתי את החפצים של אחי‬
‫והאשמתי בזה שתי ילדות חפות מפשע.‬
‫צפית בזיכרונות שלי?‬ ‫-תגידו,‬
‫אני יודעת שאתם באמצע משהו, אבל...‬
‫אתם חושבים שייתכן‬
‫שכולם באמת הלכו לאיבוד בדרך למסיבה שלי?‬
‫רג'י, כן, זה אפשרי.‬
‫כולנו צפינו בזיכרונות, אה?‬
‫אני מצטערת, לא שלטתי בעצמי.‬
‫כן, גם אני לא.‬
‫נמאס לי להתבייש בזיכרונות האלה.‬
‫אנחנו נותנים לעבר לשלוט בנו.‬
‫אי אפשר להיפטר מהמקום הזה. מה נעשה?‬
‫אולי, אם נצפה בזיכרונות המביכים יחד,‬
‫בפומבי, ההשפעה שלהם עלינו תיעלם.‬
‫כמו פסטיבל סרטים?‬
‫שלום.‬
‫תראה, אנחנו תואמים.‬
‫אבא אופנתי.‬
‫כן, נראיתי די מגניב.‬
‫שקט, הגיע הזמן לזיכרון של אסתר.‬
‫אולי זה לא רעיון טוב.‬
‫אסתר!‬
‫הפתיחות שלך באשר למה שבתוכך...‬
‫מעוררת השראה!‬
‫תודה.‬
‫נעבור לבכורה העולמית‬ ‫של הזיכרון של שתים עשרה.‬
‫אני רוצה עוד!‬
‫הגיע הזמן.‬
‫רק עוד כמה דקות, אימא.‬ ‫אולי כולם הלכו לאיבוד.‬
‫המפסידנים עושים הכי הרבה כסף‬ ‫כשהם מתבגרים.‬
‫זה האהוב עליי!‬
‫אפשר לראות שוב את האימא הנחמדה?‬
‫כן, ואת האימא המקומטת.‬
‫לא יימאס לי ממנה לעולם.‬
‫באמת? אהבתם את זה?‬
‫בבקשה.‬
‫טוב.‬
‫רוצה לפתוח מתנות?‬ ‫-קודם את שלי.‬
‫מה שכל ילדה קטנה צריכה.‬
‫סכין!‬
‫לא.‬ ‫-אימא!‬
‫שכחתי מזה.‬
‫טוב, זה לא היה כל כך מביך.‬
‫כולם המשיכו לדבר על ההופעה שלי כל השנה.‬
‫כן, ואני ממש אהבתי את המכנסיים ההם.‬
‫אולי הם עדיין טובים עליי.‬
‫את שותלת פרחים?‬
‫לא.‬
‫זוכרים את הספרון שראיתם בזיכרון שלי?‬
‫איך אפשר לשכוח?‬
‫החלטתי שצריך להיות לו מקום קבוע באי.‬
‫זה גן הגלדים שלי!‬
‫צדקתם,‬
‫זה לא מביך, זה יפה.‬
‫רג'י, לא!‬
‫זה יפה.‬ ‫-טוד.‬
‫את לא צריכה להתבייש בכמה שאת מגעילה.‬
‫נכון מאוד.‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬